Hänt tidigare:
Skadar du Janet så kommer jag att döda dig!
- Ni måste titta på det här. - Liksäckar.
Jag tänker inte dö den här gången!
- Vi vet att ni har min exfru! - Sluta! Annars kallar jag på vakter.
Vi kommer att dö.
- Vi tror att vi tar beslut. - Illusionen av fri vilja.
Var är Janet Cooper?!
Vi kommer att vända oss emot varandra. Göra vad som krävs för att överleva.
Ni gör vad de vill.
Jag gjorde mitt bästa.
Det fungerade nog. De tror nog på vad de såg.
Graham.
- Vet du ens vart du är på väg? - Nej.
- Vill du veta? - Du är bara i mitt huvud.
- Du vet inte mer än mig. - Det stämmer nog.
- Men vi vet vart du varit. - Det kan du räkna med.
Jag är klar med sovrummet. Du har många strumpor.
- Vad är det, Mark? - Fler avslag...
64 stycken på ett halvår. Det måste vara ett rekord.
- Du måste fortsätta att försöka. - Du säger det.
Jag måste nog byta plats. Två år på en novell som ingen kommer att läsa...
- Det är inte bra för nåns hälsa. - Du borde ta en paus.
- Tycker du? - Absolut.
Jag...
- Jag har en idé. - Jaså?
- En ganska galen idé. - Så typiskt dig.
Jag pratade med en kille som ville sälja sin segelbåt i hamnen idag.
10 meter lång.
Om jag säljer bilen och allt annat, har vi råd med den.
- Kan du segla? - Seglingskurser ingår i priset.
- Det låter äventyrligt. - Vad tycker du?
Att det kan vara ett litet problem.
Okej...
Jag är gravid, Mark.
- Gravid? - Ja, jag skulle berätta...
När blev du det? Hur? Vi har aldrig pratat om det här.
- Det har vi aldrig gjort! - Jag trodde att du skulle bli glad.
Du trodde fel...så fel!
Du var uppe tidigt, miss Cooper. Kom så går vi tillbaka till ditt rum.
- Nej, jag måste träffa min dotter. - Det ska du få göra-
-när du återvänder till rummet. - Sköterska!
- Du måste tillbaka till rummet. - Du är säker nu, miss Cooper.
- Var är jag? - Siker Memorial i San Francisco.
Du gick omkring vid väg 101 nära Half Moon för fyra dagar sen.
Nej! Jag vill träffa min dotter!
- Du kommer att få träffa henne. - Du är en av dem, eller hur?
- Du är en del av programmet. - Här.
- Nej! - Spänn fast tvångsbanden.
Megan!
Svensk text: SSG - SweSUB Group FRiEND och Incubator
www.SweSUB.nu - Akta er för programmet
Miss Cooper, jag är konstapel Gomez från polisen i San Francisco.
Du anar inte hur glad jag är över att se dig.
- Jag har letat efter dig ett bra tag. - Det var kul att höra.
Jag hoppades att du skulle kunna besvara några frågor.
Inte förrän mina blir besvarade.
- När får jag träffa min dotter? - Du kommer att få träffa Megan.
Ju förr desto bättre.
Dr Lemchen säger att du hölls fången i en stad?
- Ja. - Men du vet inte var?
- Såg du de som kidnappade dig? - Nej...
- Men ni kunde inte fly? - Staden var...
...omgiven av en apparat. Vi kallade den "smärtväggen".
- "Vi"? Fanns det andra där? - Ja. Vi lyckades fly-
-och det hände en olycka, sen vaknade jag upp här.
- Har Mark Cooper kontaktat dig? - Min ex-man? Nej.
Så du tror inte att han ligger bakom kidnappningen av dig?
Jag har inte sett honom sen han övergav mig och min dotter.
- Vi försöker att hitta honom nu. - Nej. Ni lyssnar inte...
Ni ödslar bort er tid med Mark. Ni måste ta reda på vem som kidnappade mig.
Det fanns andra - Joe Tucker, Bill Blackham, Charlie Morse, Moira Dougherty-
-Graham McNair, Teresa Randolph... Tori Fairchild. Ni måste hitta dem.
- Nej, vad sysslar ni med?! - Hon har nog fått tillräckligt.
- Du måste ta reda på vad som hände dem. - Vi pratar mer när du mår bättre.
Hitta staden så hittar du programmet...
Hitta staden...
MAROCKO
- Jag klarar inte det här. - Du har inget val.
Vad är meningen?
Frihet. Ingen kommer att få låsa in mig igen-
-jag dör hellre först. Så vi gör vad som krävs. Överens?
Ja.
Nu hittar vi nånstans att sova. Och häng på.
Stanna!
- Kom igen! - Vi kanske skulle ha stannat.
Vi kan inte ta några chanser. Vi kan inte lita på nån.
Det är bara en tidsfråga innan ägaren till bilen inser att den är stulen.
- När skulle bogserbilen komma? - Om en timma.
Renbe.
Allvarligt? Visst. Jag kommer så fort jag kan.
Det var konstapel Gomez. De har hittat Janet.
- Jaså? - Hon ligger på Siker Memorial.
- Vid liv? - Ja.
- Det är underbart. - Ja.
Hej, Janet.
Det är nån jag vill att du ska träffa. Dr Andrea Adams.
Hej, miss Cooper. Jag vill ställa ett par frågor om staden du var i.
Janet har upplevt ett trauma som resulterar i inbillningar.
Hon är inte den enda som har berättat om staden.
Hennes exman berättade samma sak innan vi hittade henne.
Om han hade en del i kidnappningen, vore det inte ovanligt-
-för henne att acceptera scenariot. När hon accepterat det-
-skulle hon göra vad som helst för att bibehålla inbillningen.
Förhoppningsvis kommer hon inse att inbillningen är en inbillning.
Under tiden måste hon hållas nånstans där hon inte kan skada sig själv.
Jag skulle inte återförena henne med dottern förrän vi vet hur hon mår.
- Jag håller med. - Jag kan påbörja pappersarbetet.
- Vi skulle ha stannat kvar. - I staden?
Där hade vi i alla fall nåt att äta och ett ställe att sova på.
- Har du glömt att de skulle döda oss? - Jag vet inte om det stämmer.
Kommer du ihåg att Ulrichs huvud exploderade?
- Jag gör väl det. - Om det här har lärt mig nåt-
-så är det att jag är villig att göra vad som helst för att överleva.
- Vad som helst? - Ja, vad som helst.
- Varsågod, miss Cooper. - Vad är tabletterna till för?
- De hjälper dig att sova. - Om jag vägrar att ta dem då?
Då ber jag en kollega att hjälpa mig.
Det är för ditt eget bästa.
Duktig flicka.
Jag tittar till dig om en liten stund.
Vad tänker du på?
Jag... Jag fattar inte att det är över.
- Är det? - Ja.
- Varför ska vi besöka Janet? - Jag måste veta att hon mår bra.
Jag ska berätta att jag är ledsen för allting.
Jag hoppas att hon förlåter mig.
Du vet väl att hon kanske inte gör det.
- Jag skulle aldrig förlåta dig. - Jag vet...
Vi är på botten, Mark. Vi har inga jobb, pengar, nånstans att bo...
Det är som att börja om på ruta ett.
Jag...
Jag är ledsen för det här. Det är jag verkligen.
Inte jag.
Det finns ingen som heter så här på sjukhuset.
Robert Gomez informerade mig om att Janet Cooper fanns här.
- Och du är...? - Mark Cooper.
- Jag försöker igen. - Tack.
- Det är nåt som inte stämmer. - Tror du?
Mark.
Spring... Kom igen!
Renbe!
Renbe! - Hissen!
Där uppe!
Flytta på er!
Jag ser honom!
Snabba på!
Janet?!
- Mark? - Janet! Låt dem inte ta dig!
Berätta mer om människorna i staden, Janet.
Det finns inte så mycket mer.
Var du den enda som överlevde kraschen?
Jag vet inte riktigt.
För du kommer inte ihåg hur du hamnade här.
Men alla flydde från staden.
- Nej, inte alla. - Just det. En var kvar.
Joe...
Ja.
Han offrade sig själv för att rädda oss andra.
Hur kändes det att lämna honom bakom sig?
- Illamående. - Det måste ha varit jobbigt.
Du hade känslor för Joe.
Jag hade väl det.
Jag kommer nog alltid att älska honom för det han gjorde...
...vad han gjorde för mig.
Som du kan se är Janet oskadd. Precis som jag lovade.
Men inte fri.
Nej.
- Vad kommer att hända med henne? - Det är upp till dig.
Du kommer inte att få informationen genom att hota oss.
Vi har andra metoder så klart.
Varsågod... Försök att få mig att tala.
Det vita rummet kommer inte att hjälpa er...
De berättade ingenting...
...och jag ville ha det så.
Du kommer aldrig att komma åt henne. Aldrig kunna kontrollera henne.
Det här kommer du inte att vinna. Lita på mig.
Inte nu, Neil.
Vi har ett problem.
Tre människor försvinner inte bara!
Skicka ut en efterlysning. Jag är inte intresserad av ursäkter!
Fan också!
Kom in. Din mor är jätteorolig. Allt är bra.
Älskling.
- Är det här en dröm, mamma? - Nej.
Jag är här, älskling.
Somna om. Allt är bra.
Ursäkta att jag har tillkallat det här mötet så sent-
-men vi har en situation. - Ja, det har vi verkligen.
Jag visste inte att du skulle vara här.
Jag har oroat mig för händelserna de senaste veckorna.
Jag tror att vi har ett extraordinärt scenario som uppenbarar sig-
-som kräver extraordinära åtgärder.
Ditt scenario har utsatt institutet för risker.
Jag är medveten om att det har varit oväntade och oplanerade händelser.
Med all respekt... Det kan vara århundradets underdrift.
Kan vi vara ärliga? Du har gjort bort dig.
Du har gått bortom ditt direktiv. Jag pratar nog för alla här-
-när jag säger att vi inte är säkra på om vi vill fortsätta att stödja det här.
Visst... Jag tar på mig allt.
Du får gärna sparka mig om du känner dig tvingad, men just nu...
...kanske vi låter den viktigaste deltagaren glida genom våra fingrar...
-...om vi inte agerar direkt. - Du säger det.
I 25 år har jag styrt det här institutet-
-vilket har nått en nivå som mina föregångare bara kunnat drömma om.
Jag tänker inte få mitt omdöme ifrågasatt.
Då så... Fortsätt.
Det viktigaste...är att du mår bra.
Jag vet att du tror att jag är galen, men det är jag inte.
Du har gått igenom mycket, mer än en person kan klara av.
Stackars älskling.
Jag är så väldigt ledsen.
Jag är så trött och jag vill inte förlora henne igen.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till.
Vi ska lösa det här tillsammans.
- Ja? - Vet du vem det är, Elly.
- Du får henne inte, Helen. - Pratar man så till en gammal vän?
Du får inte ta henne. Jag tänker inte överge henne.
Kom igen, Elly.
Du måste känna att det inte handlar om mig, dig eller Janet.
Vi ingick en förpliktelse för länge sen.
Det måste du komma ihåg.
Samuel kör dig till gränsen. Han vet vad som måste göras.
Allting som du har sagt... Allting du känner till...är sant.
- Hur vet du det? - Jag har inte tid att förklara.
Jag har hoppats på att den här dagen aldrig skulle komma.
Du måste ge dig av... Nu.
Okej?
Nej!
Era jävlar! Ni kan inte lämna mig här!
Det kan de och det gör de.
Jag är så ledsen.
Jag är så ledsen att du är här.
- Ambassadör Fairchild? - Miss Damatto.
Jag gillar inte att använda den här metoden av övertalning.
Vi står inför en allvarlig situation.
Flera av våra gäster har försvunnit. Dina vänner.
Jag känner mig ansvarig för deras säkerhet och välmående.
Du tror att du hjälper dina vänner när du gör precis tvärtom.
Jag uppskattar ditt medlidande, jag beundrar det faktiskt.
Men det har ingen plats här, därför är den här proceduren nödvändig.
- Vet du vad jag vet? - Vadå?
Jag är inte samma man som när jag vaknade upp i staden.
Jag har förändrats på sätt... som jag inte trodde var möjligt.
Du har också förändrats.
Ja... Jag har väl gjort det.
Vi har tur.
Vi har fått en andra chans. Vi är fria nu.
Vi kan nog inte återvända till våra liv men jag vill inte det heller.
- Jag är redo för en förändring. - Ja, det är nog jag också.
Vi borde nog sova lite.
- Saknar du Charlotte? - Ja, verkligen.
Hur visste du att min fru hette Charlotte?
Du sa det.
Nej, det gjorde jag inte.
- Har du jobbat för mamma hela tiden? - Nåt sånt.
- Inte för dem. - Nej. Hon ville skydda dig från dem.
Det gjorde jag också.
Jag trodde aldrig att de skulle komma åt dig. Jag är ledsen för det.
Då svek jag henne, sen...svek jag dig.
Det är svårt för dig att tro, men hon älskar dig.
Det har hon alltid gjort och kommer alltid att göra.
Du borde sova lite. Vi måste ge oss av innan gryningen.
- Jag kan nog inte det. - Försök.
Jag väntar utanför din dörr. Du behöver inte oroa dig.
- Jag älskar dig, mamma. - Detsamma, älskling.
Jag skulle vilja att du hälsade på i San Francisco.
Träffa min dotter, Megan. Skulle du vilja det?
Ja. Hur är hon?
Megan är fem och växer för var dag.
På utsidan är hon en söt lite tjej och i hemlighet en demon-
-som får de äldre barnen att göra smutsjobbet åt henne.
En tjej som liknar mig.
Du var säkert sån som liten. En besvärlig pojkscout.
- Mamma? - Megan?
Vad hände, mamma? Varför gråter du? Mamma?
Hur kunde du?
Du börjar få slut på idéer.
- Var är jag? - Jag vet inte. Jag vaknade nyss.
Jag heter Joe.
Jag vet vem du är...fader.
- Ursäkta? - Jag vet vem du är.
Och jag vill veta vad du har gjort med min fru. Janet Cooper.
Lyssna! I din Bibel finns en nyckel. Bredvid sängen.
Det finns en nyckel i Bibeln.
Det ligger en nyckel i Bibeln i nattduksbordet bredvid sängen!
Det ligger en nyckel i nattduksbordet bredvid sängen!
God morgon. Jag hoppas att ni har sovit gott.
Jag heter Victoria, er hotelldirektör. Om det finns nåt jag kan göra för er-
-så hoppas jag att ni hör av er.
Godmiddag, mina damer och herrar.
Välkomna till nivå 2.
Svensk text: SSG - SweSUB Group FRiEND och Incubator
www.SweSUB.nu - Vi tackar för säsongen